Tekst: Per Olav Wiborg-Maurstad www.primetext.tv
DEN RUSSISKE ARKEN
Jeg åpner øynene og ser ingenting.
Jeg husker en ulykke-
- og at alle prøvde å redde seg som best de kunne.
Hva som skjedde med meg... husker jeg ikke.
Forsiktig, Marie. Jeg sa at vi skulle bli møtt.
Underlig... Hvor er jeg?
Etter klærne er det 1800-tall. Lurer på hvor de skal i sånn hast.
Hva om vi ikke får komme inn? Jeg har aldri vært så redd!
Skynd deg!
- Hun i hvitt er min! - Hvor skal dere?
Det er kaldt. Steng porten!
Kan noen hjelpe meg?
Her er jeg!
Kom til oss. Vi har det morsommere!
- Gå nedover. Nedover! - Her har vi vært en gang.
- Skynd dere! Fortsett! - Pass kjolen.
Forsiktig!
Vent, jeg må tenke etter hvor vi skal...
Offiserene vet ikke hvor de skal.
- Gå oppover! - Her er det bekmørkt!
Er jeg usynlig? Eller legger de bare ikke merke til meg?
Interessant.
Utspiller dette seg for min skyld?
Eller forventes jeg å spille med?
Kom nå!
Mine damer, kom nå!
Hva er dette for teater?
Håper at det ikke er en tragedie...
Unnskyld, jeg glemte dere. Pass på i trappen.
Pass dere!
Hvor skal vi nå?
- Jeg vet ikke. - Du sa at du visste alt!
- Det er mørkt, hvor skal vi? Hit? - Nei, vi går den veien.
Den svartkledde fyren... Han virrer også rundt.
- Han nikket til meg. - Og gikk et sted.
Min herre, unnskyld at jeg tiltaler deg.
- I hvilken by er vi? - Hvilken by? De snakker jo russisk.
Jeg håpte å ha havnet i Chambord under direktoratet.
- Og hvilket språk snakker vi? - Jeg snakker russisk.
Jeg har aldri kunnet russisk. Underlig.
Vi ser etter hva de gjør der.
Skal vi ikke gå inn? Det foregår noe der.
Jeg må ta finne ut hvorfor jeg virrer rundt her og kan russisk.
Jeg vil finne det ut. Du er for nysgjerrig.
- Det er kanskje teater? - Nei, nei. Adjø!
- Kom. - Nei, vi skal ikke samme vei.
Farvel. Du har svart på spørsmålene mine.
- Da skilles vi. - Hva er dette for dør?
Så synd at vi aldri ses igjen.
Han er selvsagt utlending...
- En sånn sjanse får man ikke igjen. - Hvor er han?
- Katia!
- Fortsett, fortsett. - Jeg går jo.
Ja...
- Best å ikke blande seg i. - Pjotr Aleksejevitsj!
Ikke forstyrre og ikke blande seg i...
Det er for sent. Alt har likevel alt hendt.
- For sent... - Se som han kryper!
Min herre...! Her er jeg.
- Min russiske cicerone! Hvor hen? - Jeg tror vi bør holde sammen...
- Det er ditt land! - Ja, men ikke mitt århundre!
- Jeg så nok Peter den store. - Du virker begeistret.
- Var det interessant? - Ja, det var det.
- Faktisk. - Asiater elsker tyranner.
Jo verre tyrann, desto mer hyllet blir han.
Alexander den store, Timur Lenk, Peter den store.
Du tar feil om Peter den store. Han lærte russerne å more seg...
- En vindeltrapp. Hvor skal de snike? - Snike?
- Aha, jeg forstår. Men hvorfor? - Skal vi snu?
- Hva er det der oppe? - Det ser du nok snart.
Peter... En mann som fikk henrettet sin egen sønn.
Skulle han ha lært folk å more seg? Veldig morsomt...
Jeg trodde at du visste hvor vi skulle?
Han bygde en europeisk by i en myr, veldig primitivt ordnet.
- Hvor skal de? - Europeisk...
- På fest. Hvorfor er trappen så mørk? - Dere ser. De lærte å more seg.
- Hvor er offiseren og damen? - På fest.
Hvor ble de av? De gikk nok ned, ned, ned...
Her er de ikke.
- Pass opp. Trappen er mørk og bratt. - Takk, jeg ser det.
Forstår du hvor vi har havnet?
Nei, det forstår jeg ikke ennå. Ikke ennå...
Vær forsiktig, min herre. Ikke avslør at vi er her.
- Tror du ikke at jeg forstår det? - Ikke ta det ille opp.
- Det var jeg som tok deg hit. - Ikke ta det ille opp, ta det rolig.
Gå ikke for nær skuespillerne.
Ryggen.
- Du er så fin! Du husker vel? - Ja.
Bra.
- Hvorfor dytter du? - Ikke riv!
- Hun dyttet! - Det gjør du også.
For et stort og fint orkester! De er nok europeere.
- Nei, det er russiske musikere. - Nei, europeere! Italienere!
De er russere, for Guds skyld.
Nå? Hva syns du?
Nå?
Jeg syns at det er bra. Bra.
Det er bra!
Jeg må tisse!
Jeg rekker det ikke...
Jeg rekker det ikke!
Bukk dypere!
Vær stille.
Stillere. Stillere...
- Har noe hendt? - Nei, nei! Hva mener du?
- Der. - Ja! Ja, ja.
- Min herre? Min herre? - Ikke skrik!
- Hvor er DU? - Her. Tenk, Katarina den store.
- Kom. - Jeg kommer.
Jeg elsker 1700-tallet. Folk var geniale og førte seg fint.
Jeg tror jeg er enig.
- Heretter sier du ikke imot meg. - Nei da.
Hvor er tsarinaen? Hun forsvant.
- Russland er som et teater. - Vær forsiktig!
Jeg tror at jeg vet hvor vi er.
En viktig tjenestemann, tydeligvis. For noen viktigperer.
- Ikke soml! - Det gjør jeg ikke.
- Men vi snakker så høyt. - Ikke tenk på det, de er steindøve.
Jeg er forsiktig. Jeg er ikke engang borti noen.
Det er et teater. For noen skuespillere og drakter!
Herrene tiltales ikke på samme vis.
Takk, mine herrer. Takk, takk.
De ser meg ikke.
Det er rene Vatikanet! Er vi ikke i Vatikanet?
Relieffene er malt, hva? De er så naturtro.
Se. Ornamentene er laget etter Rafaels skisser.
- Ikke sant? - Ja, Rafaels skisser.
- Men dette er St. Petersburg. - Dere kopierer altså.
Så makthaverne stoler ikke på kunstnerne?
Russerne er flinke til å kopiere. Og hvorfor er det sånn?
Fordi dere ikke har egne ideer.
Makthavere deres vil ikke at dere skal ha egne ideer.
I bunn og grunn er både makthaverne deres og alle andre late.
- Late? - Det lå et galleri her.
- Ovenpå. - Med 111 italienske malerier.
- Men ikke av de beste mesterne. - Nei.
De fleste tsarer var faktisk russofile.
Men selv de drømte om Italia iblant. Eremitasjen ble skapt for drømmer.
Nei, Rafael er ikke noe for dere. Han passer i Italia.
- Der er det varmt. - Der er det varmt...
For en skjønnhet!
- Salen for italiensk kunst... - Salen for italiensk kunst...
Hvem er alle folkene? Hvilke kretser tilhører de?
- Ser du vasen? - Jeg ser det. Omgitt av empire.
- Og der er Voronichin-lamper. - Lamper, lamper...
Empire, empire... Jeg er ikke så begeistret for empire.
Det er en fullkomment idiotisk stil.
Underlig nok ble den født under Bonaparte og ble på moten her.
Den ble til og med nasjonalstil og mistet all originalitet.
- Vi sloss mot Napoleon, ikke empiren. - Hva? Hvem er disse menneskene?
De er nok Petersburg-folk, fra tiden da byen ikke var hovedstad lenger.
Hovedsteder skal være gamle, som Moskva, ikke en chimera.
- Hvem er de? - Skal jeg presentere deg?
- Passer det seg? - Ja, de er mine venner.
Konstantinovitsj, medisinsk professor, og Michajlovitsj, aktør.
- Skal de ikke reise seg? - Dette er min venn fra Europa.
- Hyggelig. - Han er fra Europa.
Medisin er et utmerket yrkesfelt.
Du er de første jeg snakker med på lenge, bortsett fra min reisekamerat.
- Hva er det som lukter? - Lukter?
- Det lukter noe. Underlig... - Si meg...
- Har du vært lenge i Petersburg? - Ja, én time.
- Og du kom rett til Eremitasjen? - Ja, jeg hadde mine grunner.
Er dere interessert i skjønnheten i seg selv eller dens ide?
- Nei, marki. Vi tar det bare rolig. - "Marki"...I
- Hvordan gjør du da? - I dag kom jeg med kollegaen min...
- Det er nok formalin. - Ja, formalin.
- Jeg skal vise deg et flott bilde. - Vennene dine lukter rart.
Marki. Her har vi "Johannes Døperens fødsel".
- Jeg tror at det er han som lukter. - Nei, det er du som lukter formalin.
- "Johannes..." - Jeg så dette bildet sist.
Den kommer fra Crozatsamlingen i Paris. Katarina kjøpte den i 1772.
Det tilhører en av Eremitasjens eldste samlinger.
Sånt er for spesialister.
Jeg og kollegaen min interesserer oss mer for detaljer. Se her.
I forgrunnen ser vi en høne og en katt.
De er symbolske figurer.
Høna er grådighet og gjerrighet, katten for kynisme og ondskap.
- Kynisme og ondskap...katten... - De trøstes av fødselen.
Idiotisk interessant.
- Ytterst interessant. - Hvorfor er han kledd sånn?
Her har vi Kleopatra. Vet du noe om henne?
- Massimo Stanzione. - Mass i mo.
Hun henger ved "Jesu omskjæring" av den fromme Lodovico Cardi!
- Hvorfor blir du så opphisset? - Hvorfor?!
Rett ved siden av henger St. Cecilia! Forstår du?
Av Carlo Dolci. Om man tok et østerlandsk stilleben...
- Hvorfor plager det deg? - Ikke mas, Oleg.
Som katolikk blir jeg opprørt.
- Hva syns du om Wagner? - Wagner? Hvem er det?
Han vet ikke hvem Wagner er, Oleg!
Han som oppførte seg som et svin mot min venn Meyerbeer?
- Jeg har aldri hørt på Wagner. - Utvid horisonten din!
- Påtrengende doktor. Jeg er frisk! - Vi ønsker deg lykke til.
Hvorfor er de så stygt kledd?!
Kjære venner. Jeg ante ikke at dere ville mislike hverandre sånn.
En dag skal jeg forklare denne merkelige historien.
Min herre... Hvorfor krangler du med alle?
- Da får vi ikke vite hva som hendte. - Sånn klesdrakt dreper skaperlysten!
Hvorfor omfavner dere den europeiske kulturen? Hva skal dere ha den til?!
Hvorfor må dere gjenta Europas feil?
Herregud, hva er alt dette egentlig for noe?
Og hva er dette?
Mamma! Mamma!
Mamma! Canova!
For et opphøyd syn på kunsten! Og hvilken følelse for materialet!
Så flott. Herregud, så flott!
Han er de antikke mesternes sanne arvtagere.
- Canova giftet seg nesten med mamma. - Var din mamma skulptør?
- Ja, hun var skulptør i Roma. - I Roma? Mammaen din var skulptør.
I denne Canovasamlingen fins forresten noen skulpturer...
...som tsar Alexander kjøpte... ...fra Napoleons kone.
- Ja, jeg var på Wienkongressen. - Hva gjorde du der?
- Jeg var diplomat. - Diplomat?
Det var mye krangel om denne samlingen der.
Se, hvor vi har havnet!
- Er det ikke en drøm? - Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke hvordan det er med deg, men jeg er lysvåken.
- Tenk så godt russisk jeg snakker. - Ja, veldig bra.
- Hvem var den lille mannen? Pusjkin? - Trappen er herlig!
- God dag. - God dag.
Det er vel deres store poet? Jeg har lest ham på fransk.
- Han var ikke noe spesielt. - Min herre...
Herregud, så nærtagende man kan være! Unnskyld meg, ta det rolig.
Jeg sårer din nasjonalfølelse.
"Følelse"... Hva er det - "nasjonalfølelse"?
- Og hva er dette? - Min herre! Vær så snill...
- Hvem er hun? - Vent litt.
- Hun er alene, uten kavaler. - Vent før du snakker med damen!
Ikke forstyrr henne.
Vi går videre.
Unnskyld meg, frue, men har du mistet din ledsager?
- Takk for omtanken, jeg finner ham. - Ingen årsak.
- Jobber du her? - Nei, jeg beundrer de gamle mesterne.
Vil du ikke følge med meg til neste sal?
- Til flamlenderne? - Ja.
Du er helt gal!
Kom. Deres små fingre ser alt.
- 140 skritt framover... - 140 skritt?
Hvor mange er det igjen?
Vi går forsiktig.
Dette er ikke det rette stedet å diskutere!
- Det er din egen feil! - Og så hit over...
Du kompromitterer meg! La meg være!
Hvordan våger du?! Ti!
Hvem er det? Kjenner du ham? Jeg kjenner ham ikke.
- Vi er framme. - Ja, vi er framme.
- Kan vi ikke gå nærmere maleriet? - Skal jeg fortelle litt om det?
Det er van Dycks "Madonnaen med rapphønen".
Det ble kjøpt av Katarina II.
Kan du ikke fortelle om maleriet? Vær så snill og gjør det.
Se hvor rolig og fredelig det er omkring Maria og Josef.
Gud våker over dem. Hans usynlige nærvær er åpenbar.
Epletreet står for livet, solsikkene for fromhet-
- og rapphønen for lettsinn. Men de flyr av sted.
Englene danser og leker. Andre symboler...
Min herre, la henne være. Hun er jo en engel.
Hvorfor sier du ingenting? Rapphøns og barn...
...og Madonnaen.
Jeg takker deg, frue. Stor takk.
Din oppfatning om van Dycks verk er ytterst verdifull for meg.
- Du vil kanskje se et maleri til? - Vær forsiktig.
Det er en Rubens.
Min herre... Ikke forstyrr meg!
- Ja. - Det er "Fest hos fariseeren Simon".
Fariseeren...
- 17... 18... - Jeg kan ikke se det.
- Hvor er det? - 36.
Hvor er det?
Maleriet er ikke her.
Det maleriet fins ikke her.
Nei, det fins ikke her.
Det var ikke med i tsarens samlinger.
Jo, det fins her.
Nei, akkurat den Rubens fins ikke her!
- Den kom fra Walpoles samling. - Nei!
Slik som "Madonnaen med rapphønen". Men den har ikke vært utstilt.
Men det fins her.
- Hvor er du? - Det lukter godt. Å, olje...
Min herre... Kom, så går vi. Nå går vi!
- Nei, ikke ennå. - Hvor er dere?
For noen fine malerier!
- Ikke rør maleriet. - Hva er det herrene teller?
- Jeg har funnet det. - Flytt dere.
Jeg har hendene i lommene!
Kom, her er det.
Vi er nesten framme. Still deg med ansiktet mot maleriet.
Dette maleriet er det.
Se, her er det.
- Ville du si noe om Rubens? - Van Dyck...
Ja, Rubens kalte van Dyck sin beste elev.
- Visste du at bildene... - Flytt dere!
...hengte mye høyere før. - Jaså?
Tsaren bestemte hvordan de skulle henge. Forstår du?
- Hvem er dere? - Vi tilhører marinen.
- Det er emblem... - Ja, fra marinen.
Ja, tsaren kom hit hver morgen.
Han reddet selv alt dette fra brannen, det gjorde han.
- Når var brannen? - Den var 1800...
- Spør du meg? - Ok, nå går vi. Det holder.
- Jeg må gå. - Jeg følger dere.
- Nei da. - Så synd.
Jeg må be dere forlate salen.
Vi må stenge. Min herre, forlat salen.
Rolig, rolig... Steng dørene.
- Skynd dere å stenge. - Museet er stengt.
- Hva syns du om sånn jævelskap? - Slett ikke.
Jeg spøkte.
Fleipet...
- Hører du musikken? - Noe hører jeg.
Russisk musikk gir meg kløe over hele kroppen!
Det har ikke noe med musikken å gjøre.
Hvorfor ser du på meg sånn?
- Noen filler... og en hund. - Filler... Men hva er det?
- Evige mennesker... - Evige mennesker...
Nå, lev videre du.
- Du vil overleve dem alle. - Evige mennesker...
Hvorfor står du her? Tyvlytter du?
Aha, du er kunstinteressert.
For noen fine små hender.
Stikk!
Amen. Amen.
- Er den ikke vakker? - Veldig vakker.
- Er du katolikk? - Nei, jeg er ikke katolikk.
Hvorfor spør du om det?
Du virket så hensunket i tanker da du så grunnleggerne av vår kirke.
Jeg vet ikke... Jeg tenkte ikke over det.
Nei, du tenkte ikke...
Men du vet vel at det er apostlene Peter og Paulus?
- Ja, jeg har hørt det. - Jaså, du har hørt det.
Og mer?
- Jeg liker å se på dem. - Liker?
En dag skal alle mennesker på jorden bli som dem...
Jaså?
Hvordan kan du vite hvordan menneskene skal bli-
- hvis du ikke kjenner til den hellige skrift?
Hvorfor tier du?
Se på hendene deres!
Ja, hendene er vakre. Hva så?
Hvordan vet du hvordan menneskene blir om du ikke leser Skriftene?
For deg er det jo bare to støvete gamle gubber.
- Bare kjøtt... - De er dekket av vegstøv...
...fra den lange vei som de gikk for å havne på maleriet.
- Hva skjedde? - De er gode og vise.
Hvordan kan du vite det om du ikke leser evangeliene?!
- Hvordan vet du det? - Hvorfor skremmer du ham?
- Han er jo så redd. - Han er ikke redd. Det er de aldri.
La ham være i fred. Kjenn hvordan rammen dufter i stedet.
Den lukter godt!
- Nåvel... - Du trenger ikke være redd.
Så underlig å høre noen si det...
Jeg forstår... Vi er i et galleri.
Ja, ja, ja! Jeg forstår.
Vi er i tsarens galleri ved et maleri av en fanatiker fra middelalderen...
Hvor har vi virret hen, min herre?
- Musikken var god. Hvem skrev den? - Glinka.
- Glinka? En tysker. - Russer.
- Tysk! Alle komponister er tyskere. - Er alle komponister tyskere?
El Greco.
Det er flott! Det minner om Rembrandt.
El Greco... Vegstøv... Hvor skulle det vegstøvet være?
Veldig bra!
- Er det noe du ikke liker? - Nei, jeg liker det. Det er bra!
- Bra. - Mer kjøtt. Veldig bra.
Dere har faktisk fine malerier her.
- Fine? - De har blitt mye, mye bedre.
Der er engelen.
Derfra...
Unnskyld, vi har ikke blitt introdusert, -
- men retter du deg til? Hvem henvender du deg til?
- Hva? - Hvem?
- Jeg snakker med maleriet. - Snakker du med det? Så interessant.
- Jeg må uttrykke meg. - Uttrykke deg...
Og på den måten kommuniserer du med det.
- Vil du prøve? - Jeg?
Må jeg prøve? Selvsagt.
- Slik... - Slik?
- Slik. - Og nå sånn.
- Og rundt... - Såja.
- Slik... - Og her...
Men iblant foretrekker jeg å snakke med meg selv.
Både dette malerier og jeg har... en hemmelighet.
Jaså? Da sier jeg adjø.
Det holder, mine herrer. Adjø.
Hvor går du, min frue?!
Dere skjønner, hun ble såret og gikk.
Hun gikk.
- Hei! - Hei, hei.
Adjø, adjø, adjø...
Sjarmerende!
Hun ble såret. Men hun er sjarmerende!
Hvor ble det av henne?
Marmor...
Hvit, hvit... stein.
Ganske kaldt, hva?
Da du var her tidligere var det vel kaos? Det var det etter brannen.
Det er både som om jeg har vært her og ikke. For en prakt!
Ja...
Hva er det?
Under vårt nasjonalkonvent kan man snakke om kaos!
Du kan ikke russisk 1900-talls- historia. Vi hadde konventet i 80 år.
Det var en ekte revolusjon og veldig sørgelig.
Hva har dere for statsform nå? Republikk?
Jeg vet ikke.
Jeg tror ikke at et så stort land som Russland passer som republikk.
Dere europeere er demokrater som lengter etter monarki.
- Hvem er du? - Hvem er dere?
Unnskyld, vi har gått oss vill. Vivat, vivat, vivat!
- Du får ikke være her. - Vi trenger jo hjelp.
Hvem sier det og hvorfor det? For et språk! Alt er forbudt.
- Ikke mas. Kom nå! - Vi går, vi går.
- Vis veien! - Jeg vet hvor vi kan gjemme oss.
Nå ble jeg redd. Jeg liker ikke vakre uniformer.
Hva er dette?
- Ikke ha det så travelt. - Det er en dør.
- Ikke den døren! - Hvorfor ikke? Jeg liker den.
- Se, for en vakker dør. - Nei, ikke den...
Her har jeg aldri vært. Hvorfor er det så kaldt?
Jeg ba deg om ikke å gå inn.
Oi, så kaldt! Rammer... Men hvor?
Hvor er lerretene?
Vi kan vel gå tilbake? Vær så snill!
- Hvem der? - Jeg.
- Hva skjedde? - Jeg vet ikke. Jeg bare gikk inn.
- Kom hit. - Ja. Trenger du hjelp, nådige herre?
- Kanskje jeg kan hjelpe til? - Hva?
- Hvem er "nådige herre"? - Jeg... Du...
Verken her eller der. Her fins ingen i det hele tatt.
- Bare lik og kister. - Lik?
- Ja, kister og lik. Kom. - Jeg kommer!
- Her er kisten min. - Kisten din?! Jaså, du lager den?
Hvorfor tar du den tonen? Hvorfor er det kister i Eremitasjen?
- "Nådige herre"... - Du...
- Det er min kiste. Jeg har laget den. - Din? Din!
- Så velernært. Ikke trå på likene. - Gravene ser jeg, men hvor er likene?
Den feite tråkker i stykker likene!
Det holder.
- Hva var det? - En krig.
- Hvilken krig? Mot hvem? - Tyskland.
- Hva er Tyskland? - Et forbund som tyskerne har dannet.
På midten av 1900-tallet kriget Russland mot Tyskland.
Tyske styrker omringet byen, men man ga seg ikke.
- Her døde over en million mennesker. - Hva? Over en million?!
For en høy pris! Veldig høy.
St. Petersburg og Eremitasjen måtte betale en høy pris.
I Russland sier man at friheten ikke har noen pris.
- Den var kanskje ikke så høy. - Det er over.
Forresten tok jeg helt feil-
- da jeg klandret deres tsarer for all skjønnhet og spjåk.
Tenk likevel... De var virkelig egenrådige.
Vær stille, er du snill!
Men er det ikke vakkert?
Hva er det du ser?
Hvem er det?
Jeg er ikke sikker, men jeg tror at det kanskje er Katarina.
Men ingenting er sikkert.
Det holder, Lisa. Ta ut barna.
Gå ikke for nær, om det er Katarina. Hun hadde en sjette sans.
- Slik... - Slik...
Dypere, dypere.
- Det holder, Lisa. - Kaffe?
- Hva? Lysene, lysene... - Jeg forstår ikke.
Det er tett.
- Dit? - Ja, dit.
- Nei, nei. - Jo, dit!
- Nei, nei, jeg kan ikke! - Jo.
- Nei, det er for kaldt! - Jo, slipp meg ut.
Det er veldig kaldt.
Såja. Akkurat.
Men det er for kaldt.
- Forsiktig. - Sånn ja...
Min herre? Hvor er du?
Jeg hører dine skritt. Hvor er du?
Vanlige dødelige skal ikke jage tsarer.
Du rekker ikke.
Jeg hører deres skritt. Jeg hører dem!
Min herre, hva holder du på med? Det er iskaldt!
- Kom. - Ja, det er kaldt.
- Hun forsvant igjen. - Ja, jeg vet det. Flytt deg.
- Vet du hvor vi skal? - Vi trenger litt hjelp. Kom!
- Får vi komme inn? - Får vi gå inn? Ja, nå.
- Hvor er døren? Hvor er den? - Han kom, men hvorfor?!
God dag. Kom, ikke vær sjenert! Vi blir ikke så lenge.
Hvor? Å, mange takk. Visst må jeg gre meg.
- Det var lenge siden. - Dere har så vakre lokker!
Takk.
Te? De byr på te. Vil du ha?
Jeg vil ikke ha, men de insisterer. Hvor er teen? Vi har det travelt.
- Jeg vet at jeg er vakker. - For vakker...
Hva sa du?
- For vakker! - Hva skal jeg fortelle?
Nei, nei! Jeg har ikke noe å fortelle.
Ingenting. Hva er dette?
- Boken din. Du er jo forfatter. - Jeg? Nei, det er ham.
Det er verken min eller hans bok, men han kan skrive i den.
- Hvilken "han"? - Kom.
- Hva ser du? Kan vi gå den veien? - Hva jeg ser? Ingenting ennå.
Folk står og venter på noe. Men kom hit, du.
Pass på så ikke gærningene sluker deg.
- De likte virkelig håret ditt. - Gode forfattere har alltid fint hår.
- Gå stille og forsiktig nå. - Jeg følger deg.
- Skynd deg å lukke døren. - Ja, ja. Døren er stengt.
Min herre...
Da jeg ble mottatt i Vinterpalasset holdt de på å pusse opp her-
- etter den forferdelige brannen.
- Parketten knirker ikke. - Knirker...
- Den persiske ambassadøren. - Unnskyld, vi er sene.
Min herre? Kom, kom.
Kom.
- Unnskyld meg. - Dette er ingen bulevard!
- Min herre, forstår du hva som skjer? - Nei, ikke ennå.
Unnskyld.
Vi ser hvordan Nikolai I tar imot en unnskyldning fra Persias sendebud-
- for mordet på russiske diplomater.
- Var ikke Gribojedov en av dem? - Ja.
Veldig interessant.
- Nå? - Ja!
For noen uniformer.
Prakten, imperiet...
Makten...
Se der framme. Still deg på tå.
- Nå? - Ja, nå ser jeg.
Denne verden er ikke å stole på, du har rett.
Vær forsiktig, min herre.
Hoffmennene er listige, blant dem fins medier.
De kan kjenne ditt nærvær.
Takk for rådet, men vi Tvillinger er så nysgjerrige.
Jeg fortsetter. Jeg støter kanskje på gamle bekjente.
Lykke til. Jeg finner deg senere.
Så ung han er.
"Deres Keiserlige Høyhet."
"Persias fred og båndene mellom Deres Keiserlige Høyhet" -
- "og Irans hersker har blitt rammet av Ondskapen."
"Den fikk en teheransk folkemasse til å utføre en grusom ugjerning."
"Ofrene ble de russiske sendebudene."
"Fath Ali Shah ble forskrekket ved tanken på" -
- "at ugjerningsmennenes gjerning kan ødelegge freden og våre bånd."
"Han sendte meg, sin sønnesønn" -
- "for å be deg om for alltid å viske denne hendelse ut av hukommelsen."
"Må verden se at to vise monarker tross hendelsen kan komme overens" -
- "og at all mistro er borte."
"Jeg er unnet den store lykken å stå foran Deres Keiserlige Høyhet" -
- "og ifølge min farfars ønske" -
- "bekrefte den store enighet som råder mellom våre to folk."
"Hans Keiserlige Høyhet befaler meg å forsikre Deres Høyhet" -
- "om sin store glede ved å høre din forklaring" -
- "og denne oppriktige beklagelse fra deres herskers side."
- Deres briljanter er fantastiske. - Jeg har fått dem av papa.
Jeg har iakttatt deg lenge. Hvem slapp deg inn?
- Du har ikke noe her å gjøre. - Nei.
Gå straks herfra, min herre!
Forsvinn herfra. Gå!
Jeg hadde ikke tenkt å bli.
Denne seremonien vil holde på i flere timer.
Det vet jeg som gammel diplomat.
Etter en stund blir det forferdelig kjedelig. Forferdelig!
- La meg være! - Unnskyld?
- Hva er dette? - Hva sa du?
Jeg forguder prakt og kongelig stas.
Når alt kommer til alt så var Stasov ingen dårlig arkitekt.
Han elsker disiplin, men lar det være mye luft...
Det kan du sette på det første bordet.
Vi kan ikke bli her. De kommer snart fra seremonien.
- Herregud... - Udekkede bord vises ikke fram.
Det er jo Sèvres-porselen.
- Det er min svakhet. - Vakkert.
- Det er unikt! - Vakkert.
Det er det fineste serviset.
- Det med kaméer, hva? - Ja.
- Ikke så nær. - Nei da.
- Nei, nei... - For et gull!
Min herre? Det er vanskelig å dekke når du står her.
Du kan beundre den ved bordet. Bare gå!
Den blå fargen og gullet er fortryllende.
Og denne vinrøde fargen.
Kokkene her har alltid vært utmerkede.
- Husker du smaken av mat? - Nei, det har jeg glemt.
- Glemt... - Kom tilbake når klokken ringer.
- Den blå fargen... - Om jeg må be!
- Der danser de. - Vær så snill!
Vi ber deg!
Vi går, vi går.
- De kastet oss ut igjen. - Ja, vi ble kastet ut.
Her er det så mørkt.
Himmel!
Min herre. Jeg mistenker at du aldri sett verken tsaren-
- eller storfyrstene i all sin storslagenhet?
- Monarkiet er aldri evig. - Tror du ikke at jeg vet det?
Jeg har vel rett til å drømme litt.
Vi er fri til å drømme.
Det er noen her. Hører du?
Hvor er du?
- Hvor skal du uten meg? Josif... - Boris...
Misja!
- Hører du ikke? - Nei, jeg hører ingenting.
- Se, det er noen som rører seg der. - Hvor?
Hvor?
Jeg forstår ikke, Josif Abgarovitsj. Hvorfor er du så urolig?
Min far og du vet at tronen ikke kan skades av insekter.
- Den er av sølv og gammelt eiketre. - Det er ikke det som bekymrer meg.
Fløyelen er helt slitt.
- Vi erstatter den. - Du rekker det ikke.
Du har rett, Boris. Og vi rekker det ikke heller.
Du kommer aldri til å se ham igjen. Si noe!
- Det er jo sønnen din. - Det er ikke tid nok.
Hva er det med dem? De virker så sjenerte for hverandre.
Hva forventet du?
Når en stiger ned fra himmelen husker en ikke hvordan en skal oppføre seg.
Din sønn er direktør for Eremitasjen. Akkurat som vi var.
Fæle kriger venter. Men vi klarte å redd alt dette fra katastrofe.
Jeg hører ikke lenger.
- Hører du noe? - Ja, jeg hører men...
- Ikke så tydelig. - Hva sier de?
Den eldre Piotrovskij spør om direktørens telefon ennå avlyttes.
Sønnen svarer: "Jo, far..."
"Jeg forteller heller om Eremitasjens katter."
"Kattene er fremdeles her," sier sønnen.
Det var så mange jeg ikke kunne hjelpe. Ti år har gått.
Du vet hvem jeg snakker om.
Men alle snakker pent om deg, og både dine og Josifs bøker gis ut.
Det er gledelig! De døde gråter av lykke når deres bøker gis ut.
Særlig 37 år etter deres død.
Er det fremdeles noe som bekymrer deg?
Makthaverne.
Makthaverne er ikke interessert i hvordan man dyrker kulturens tre, -
- men om treet faller, faller de også. Da er alt borte.
- Men de forstår ikke det. - Hva skal vi gjøre?
- Josif... - Jeg kommer.
- Si noe! Hør etter, Misja... - La ham gå.
Du er helt alene.
De forteller likevel ingenting. Jeg vet det, spør meg!
- Jeg spør deg... - Alle vet hvordan framtiden blir...
...men de kjenner ikke til fortiden.
Se, så vakkert! For noen fine gutter.
Uniformen er flott, selv om jeg ikke liker militære.
Du svarte ikke.
Du vet ikke, du vet ingenting om dette.
Min herre? Vent, vent!
Han hører ikke.
Jeg må be om unnskyldning.
De sa noe helt annet. Sannheten er at jeg knapt hørte dem.
Jeg fant på alt, både om Orbeli og Piotrovskij.
- Må Herren dømme deg. - Jeg fant på alt.
Du sa jo at vi er frie menn.
Ikke ha det så travelt, ta det rolig.
Løp! Jeg tar dere ikke igjen, jeg er sliten.
Små fugler...
Barn!
Hvor skal du, Anastasia?
Som de er... lette.
Du ser på meg hele tiden.
- Jeg har bange anelser. - Slapp av.
Be. Så skal jeg be for deg.
Hører du?
- Hører du skuddene? - Vær rolig.
Herren er med deg.
Det føles som om noen følger etter oss.
- Rolig, Alexandra. - Om bare Aleksej kunne løpe sånn.
- Rolig... - Legene er udugelige.
Alt håp er ute. Det er min feil.
Barn!
Ikke bråk, barn.
Kom hit, Anastasia. Hvor har du vært?
- Jeg har lett hele morgenen. - Vi lekte.
Kom nå.
- Hvor er Aleksej? - Her er vi.
- Hjelp ham. - Takk, jeg klarer meg.
Selvsagt.
- Har du vondt? - Jeg har det bra.
Dra stolen nærmere. Du er så tålmodig.
Nå er du sen til teen igjen.
Unnskyld meg.
- Skal vi tilgi henne? - Hun gjør det ikke igjen.
Nå er du tilgitt.
Adjø så lenge.
- Hvorfor er dørene åpne? - Av sted nå.
Fly av sted nå, kjære barn! Guds små fugler.
Nå holder det.
Som et bur.
Alle er her, selvsagt.
Vi har ikke hatt så mye gjester på lenge.
God dag.
For en underlig figur. Se. Se!
Ser du?
Men hvor er...
Hvor er europeeren min?
Hvor er han?
- Byr du opp meg, papa? - Nei, jeg har gjort mitt!
Husker du da du tok meg med på mitt første ball?
Aha, der er han.
Han merker meg ikke.
Jeg må gå fram til ham.
Ellers blir han såret.
Mademoiselle! Kom!
Kom nå!
Min herre? Han hører meg ikke. Men jeg finner ham senere.
- Hvem er den der gamle geita? - Rene svinekoteletten.
Storslått!
Skulle ikke du ville hoppet rundt sånn, kjæreste?
Aristarch Konstantinovitsj skal visst sendes til Afrika.
Han er rene tigeren. Han kan spise opp hvem som helst.
Moren din har lært opp tjenerne godt.
Djervere! Du klarer deg veldig bra. I masurka må man ikke være sjenert.
- Så flinke vi er! - Du har vokst.
- God dag. - Så uoppdragent!
Der er du. Jeg mistet deg.
Damer er så oppfinnsomme.
Hun danser bare med din Vasia.
Nikolajsalen er ideell å danse i.
I St. Petersburg holdes Europas beste ball. Alle er så løsslupne.
Alle er som en eneste stor familie.
På dette ballen er det vel minst 3000? Noe færre kanskje...
Jeg har glemt alt! Jeg danser dårlig.
Alt har jeg glemt! Alt.
Tillat meg!
Nå husker jeg.
Dette går jo bra.
Å, så herlig!
- God dag. - Ja, det var en nyhet.
Bravo! Bravo!
Fantastisk!
- Bravo! - Takk! Takk!
Bravo! Mer!
Kom! Jeg vil fortsette.
- Hvor er du? Jeg mistet deg. - Her er jeg.
Jeg mistet deg.
Mistet... Nå blir jeg trist.
- Kom. - Hvor?
Hvor? Framover.
Framover...
- Hva har du der? - Jeg vet ikke.
Jeg blir.
- Farvel, Europa. - Gå du.
Det var det.
- Jeg er vokst opp her, kan man si. - Ballet sluttet tidlig.
Man skal slutte i tide.
Jeg bare fleipet.
Denne veien.
Hør etter! Se hit!
Vent! Hva vil du egentlig?
Stakkar, damen din er borte. Hun fløy sin kos!
- Lett som en fjær. - Hun er borte!
- Hun har flydd sin vei... - Som om hun hadde vinger!
Farvel!
Se. Dette er kremen av det russiske offiserskorpset.
- Vi kan vel spise supé på "Bjørnen"? - For en god ide.
Da venter vi der nede, hvis du henter vognen og pelsene.
- Ikke mist dem. - Nei da.
Marie?
Det er så vakkert her!
Vi må ta etter litt av dette.
Vi må holde et ball når vi kommer hjem til Kursk.
I det minste i fastelavensuken.
Vi ber Varvara og din nevø så de blir kjent med hverandre.
Sjalet, Lisa lille.
Natalie!
Alt liksom flyter bort.
Det føles som om...
...dette er mitt siste ball.
- Hva skjedde? - Ikke noe har skjedd.
Custine!
Hvor er den europeeren nå da?
Slipp meg fram! Flytt dere, er dere snille!
La meg komme fram!
Slipp meg fram!
Min herre?
Så synd at du ikke er her med meg.
Du ville ha forstått alt.
Se...
Vi er omgitt av havet.
Vi skal finnes i evighet...
...og leve i evighet.